ww1+Versailles-traktaten


 * ”Versailles-traktaten” **

//**Intro:**// Versailles-traktaten blev, som navnet antyder, underskrevet på Versailles-slottet i Paris i 1919, den 28. Juni – den anses som værende den endegyldige afslutning på 1. Verdenskrig. De involverede parter var Frankrig, England og Belgien samt deres allierede på den ene side, og Tyskland på den anden side. Selvom USA var involveret i udarbejdelsen af Versailles freden ratificerede de den aldrig, men valgte i stedet at forhandle sig frem til en selvstændig aftale med Tyskland, nemlig Berlin-traktaten i ‍1921 ‍. //**Hvem var hovedaktørerne, og hvad krævede de?**// Hovedaktørern//e var Georges Clemenceau, den franske premiereminister, Woodrow Wilson, præsidenten af USA, og David Lloyd George, den britiske premiereminister. Selvom alle tre var enige om at de ønskede fred og så vidt som muligt ville sikre at en sådan krig aldrig kunne bryde ud igen, ønskede de også at opnå meget forskellige ting med Versailles-freden. Clemenceau og Wilson stod rent faktisk i direkte modsætning til hinanden, mens Lloyd George fungerede som en slags mellemmand, og forsøgte at finde en kompromisløsning. // For at nå dette mål foreslog han at indføre de såkaldte ”Fourteen Points” i Versailles-traktaten:  //1. No more secret treaties.// //2. Freedom of the seas.// //3. An end to customs duties.// //4. All countries to reduce armaments.// //5. Freedom for colonies.// //6. The German Army must leave Russia.// //7. Belgium must be independent.// //8. France should be ‍fully ‍and should get back Alsace-Lorraine// //9. Self-determination for Italians.// //10. Self-determination for all peoples in the Austro-Hungarian empire.// //11. Self-determination and independence for the Balkan nations.// //12. Self-determination for Turkey, and for all peoples in the Turkish empire.// //13. An independent Poland with access to the sea.// //14. A// //League of Nations// Det væsentligste for Wilson var at sikre en frem for alt varig fred, på grundlag af folkenes selvbestemmelsesret og med det nye Folkeforbund (”League of Nations”) som garant derfor.
 * Clemenceau ønskede at hævne sig på Tyskland og straffe dem for hvad de havde gjort – han krævede af dem at de betalte enormt omfattende krigserstatninger, der for både ham og Frankrig havde den fordel at de ville svække Tyskland så meget at det aldrig ville kunne rejse sig og blive en trussel mod Frankrig igen.
 * Lloyd George sagde, at han også ønskede at afstraffe Tyskland og at landet skulle betale erstatninger, men i realiteten var dette kun for at tilfredsstille det britiske folk. Både under og efter krigen var der hovedsageligt ved hjælp af propaganda blevet pisket et enormt had til Tyskland op, i England såvel som i resten af Europa. Lloyd George sagde: ” //We want a peace which will be just, but not vindictive... Above all, we want to protect the future against a repetition of the horrors of this war.”//. Derved menes, at han ikke ønsker en fredstraktat med yderst grove krav til Tyskland, da han mente at dette blot ville føre til at endnu en krig ville bryde ud i løbet af få år.
 * Wilson ønskede som Lloyd George en fair fredstraktat for alle parter – hans drøm var en sikker fremtid, uden krig og med internationalt samarbejde. Han krævede intet til USA, han ønskede bare at Versailles-traktaten skulle være verdens fredsprogram, som var et symbol på retfærdighed.

//**Fredsforhandlingerne**// Paris-fredskonferencen begyndte i januar 1919, hvor 32 nationer deltog undtagen de besejrede. Rusland var inviteret men nægtede at deltage. Møderne fandt sted, i og omkring Paris. Der var ingen forhandlinger mellem parterne, det var udelukkende sejrherrerne som besluttede betingelserne for freden, og det besejrede Tyskland var tvunget til at acceptere betingelserne. På trods af mængden af deltag ende nationer, var det primært hovedaktørerne som udformede traktaten. Traktaten var et kompromis mellem hovedaktørerne, de var langt fra en ige om de præcise betingelser for freden. De allierede og USA havde i slutningen af krigen propaganderet for Wilsons idealistiske mål for freden: Frihed, retfærdighed og selvbestemmelse. Disse mål stred voldsomt fra realiteterne under fredsforhandlingerne, for den hadske og fjendske propaganda fremstillet under krigen, medførte at befolkningen i de allierede lande forlangte at tyskerne skulle straffes hårdt. Traktaten blev udleveret til tyskerne den 7. maj, hvorefter de fik fjorten dage til at fremkomme med et skriftligt indlæg med bemærkninger på fransk og engelsk angående udformningen af traktaten. Den tyske regering havde en lang række klager, hvor de s tærkt kritiserede afstanden fra de originale 14 punkter. Tyskerne mente at betingelser var for hårde, men de fleste af klagerne valgte de allierede at ‍ignorere ‍.

//**De allieredes krav til Tyskland**//

Tyskland skulle ifølge Versailles-traktaten indrømme fuldt ansvar for krigens udbrud, og derfor også for alle de skader den havde forvoldt – dette brugte de Allierede som grundlag for, hvorfor Tyskland skulle betale krigserstatning, som skulle gå til genopbygning, hovedsageligt af den destruerede europæiske infrastruktur. Det endelige beløb blev ikke fastslået på Versailles, men blev senere fastsat til 6600 millioner pund, et beløb som det var komplet umuligt for Tyskland at betale. Derudover, som allerede nævnt, blev Folkeforbundet indsat til at opretholde freden. Kravene til Tyskland kan deles op i fire kategorier: territorial, militær, finansiel og generel Tyskland skulle afgive følgende områder: Alsace-Lorraine (til Frankrig), Eupen og Malmedy (til Belgien), det nordlige Schleswig (til Danmark), Hultschin (til Tzechoslovakiet) samt det vestlige ‍Prussia ‍, Posen og det øvre Silesia (til Polen). Saar, Memel og Danzig blev overgivet til Folkeforbundets kontrol, og indbyggerne blev i en afstemning bedt om at tage stilling til hvorvidt de ønskede at forblive tyske eller ej. Derudover overtog Folkeforbundet også kontrollen over Tysklands kolonier, samt blev Tyskland tvunget til at tilbagelevere det land som de havde taget fra Rusland og Polen ifølge Brest-Litovsk traktaten. Nogle af disse områder blev gjort til selvstændige lande, nemlig Estonia, Litauen og Latvia. Tysklands hær måtte ikke overstige 100,000 mand og de måtte kun have 6 store krigsskibe, samt blev de frataget retten til at have kampvogne, fly og ubåde. Yderligere blev det vestlige Rhineland og50 kmøst for Rhinen gjort til demilitariseret zone, hvilket indebar at ingen tysk soldat og intet tysk våben måtte opholde sig dér - Derudover skulle de Allierede okkupere den vestlige bred af Rhinen de følgende 15 år. Grundet Versailles-traktaten måtte Tyskland afgive store dele af deres mest produktive og værdifulde industrielle områder, for eksempel Saar og det øvre Silesia, hvorfra importen af kul havde spillet en stor rolle i den tyske økonomi. Tages dette i betragtning sammen med de krigserstatninger Tyskland blev tvunget til at betale, kan man konkludere at de Allierede ‍indirekte ‍forsøgte at få Tyskland til at gå konkurs. Derudover blev Tyskland forbudt at indgå i en alliance med Østrig, angiveligt for at forhindre dem i at skabe en europæisk superstat – men det var selvfølgelig også en effektiv måde at hindre Tysklands økonomiske genopbygning yderligere.
 * Territorial
 * Militær
 * Finansielt

//**De allierede og Tysklands reaktioner på Versailles-traktaten**//

//Frankrigs reaktion// Clemenceau havde ikke opfyldt alle de krav til freden, som befolkningen havde stillet ham. Det franske folk ønskede hævn og sikkerhed, hvilket England og USA ikke ville gå med til. Dette medførte at Clemenceau ved valget i 1920 måtte træde af. Frankrig var givet et løfte om at England og USA ville stå for sikkerheden i Frankrig, og støtte dem hvis en truende situation skulle opstå. Frankrig underskrev traktaten, på trods af det kompromis de måtte indgå.

//Englands reaktion// Den britiske premiereminister, David Lloyd George var liberalist, men havde politisk været tvunget til at støtte de hårde økonomiske krav. Krigen havde ikke fundet sted i England, det havde været en ubådskrig, hvor kun både blev ødelagt. David Lloyd George var blevet en fange af den hævngerrige befolkning; eftersom han havde vundet valget i 1918, ved at love at ”Tyskland må betale krigens omkostninger i så vid udstrækning som det kan”, måtte han forsøge at leve op til de strenge krav. //Amerikas reaktion// Det var den amerikanske præsident som havde startet fredsforhandlingerne, men da Versailles-traktaten var så anderledes fra de egentlige fredskrav, blev den aldrig ratificeret i senatet, de nægtede at underskrive. ‍Tysklands reaktion på Versailles-traktaten Da Tyskland i 1918 sagde ja til våbenhvile blev de lovet at de Allierede ville konsultere dem og samarbejde med dem omkring indholdet af Versailles-traktaten – men dette løfte blev ikke overholdt, og resulterede i at Tyskland først så indholdet af traktaten få uger før den skulle underskrives i Versailles. Grunden til at de allierede tillod sig at provokere Tyskland på denne måde, var at de vidste, Tyskland var komplet ude af stand til at gøre modstand eller hævne sig: Krigen havde svækket landet og hæren var praktisk taget faldet fra hinanden efter indgåelsen af våbenhvile. Det eneste Tyskland gjorde for at vise sin modvilje var at sænke den del af deres flåde som blev holdt fanget ved Scapa Flow, ved den nordlige del af Skotland. Tyskland blev herefter givet to valgmuligheder: underskrive Versailles-traktaten eller blive invaderet af de Allierede – de valgte selvfølgelig at underskrive traktaten som den eneste fornuftige mulighed de havde. ‍//Tysklands reaktion// Da Tyskland i 1918 sagde ja til våbenhvile blev de lovet at de Allierede ville konsultere dem og samarbejde med dem omkring indholdet af Versaillestraktaten – men dette løfte blev ikke overholdt, og resulterede i at Tyskland først så indholdet af traktaten få uger før den skulle underskrives i Versailles. Grunden til at de allierede tillod sig at provokere Tyskland på denne måde, var at de vidste, Tyskland var komplet ude af stand til at gøre modstand eller hævne sig: Krigen havde svækket landet og hæren var praktisk taget faldet fra hinanden efter indgåelsen af våbenhvile. Det eneste Tyskland gjorde for at vise sin modvilje var at sænke den del af deres flåde som blev holdt fanget ved Scapa Flow, ved den nordlige del af Skotland. Tyskland blev herefter givet to valgmuligheder: underskrive Versaillestraktaten eller blive invaderet af de Allierede – de valgte selvfølgelig at underskrive traktaten ‍som den eneste fornuftige mulighed de havde ‍.

I det store og hele, ja. Tyskland overgav alt land som de havde skrevet under på at give fra sig, samt afholdt de sig fra en alliance med Østrig og lod landet omkring Rhinen blive demilitariseret. Dog blev kravet om ikke at have mere end 100.000 mand i hæren ikke nøjagtig overholdt, selvom det på papiret tog sig sådan ud og derfor ikke lod sig modbevise. For selvom Tyskland på intet tidspunkt havde mere end 100.00 soldater i aktiv service, havde de en betydelig ”reservehær”: mænd som havde tjent deres tid i militæret, og derfor i teorien ikke længere var aktive soldater, men i praksis stadig var kampklare. På samme måde undgik de kravene om ikke at have nogen fly eller ubåde: både piloter og ubådsmandskaber blev uddannet i udlandet. Dette stod der ikke noget om i Versaillestraktaten, så det kunne derfor ikke forbydes. Dog efterkom Tyskerne kravet om at reducere deres flåde til 6 kampskibe – men de havde ikke råd til at holde flere alligevel, så dette var egentlig ikke på grund af traktaten. Det sidste krav, at acceptere fuldt ansvar for krigen og betale krigserstatninger, efterkom Tyskland egentlig ved blot at underskrive traktaten – men selvfølgelig blev det aldrig accepteret blandt folket. I 1922 kunne Tyskland ikke producere det nødvendige for at betale deres årlige erstatninger, derfor valgte de Allierede at nedsætte beløbet de skulle betale. Dette gjorde at alle kravene i Versaillestraktaten blev efterkommet i løbet af 1920’erne, selvom nogle blot var på papiret, og at det først var i 1933, da Nazisterne kom til magten, at Tyskland åbenlyst nægtede.
 * //Blev kravene til Tyskland overholdt?//**

Tyskland var i stor krise, erstatningsbeløbet som de allierede ønskede udbetalt var væsentlig større end tyskland var i stand til at betale. De allierede var langt fra enige, Frankrig krævede meget mere af Tyskland, hvorimod England ikke var lige så hårde. Men den efterfølgende krise som krigen og fredsaftalen var skyld i, var blevet forudset af økonomen John Maynard Keynes, imens fredsforhandlingerne stod på. Han forudså de hævngerrige handlinger som de allierede forlangte ville // "reducere Tyskland til slaveri" //, det ville være //"at berøve en hel nation for lykke, ville være afskyelig og foragtelig"//. Keynes kunne ikke forstå hvordan de allierede kunne føre en sådan politik og kalde det retfærdighed, at udøve hævn imod efterkommerne af de deltagende parter giver på ingen måde mening. De allierede glemte helt at tænke på Europas økonomiske genoprettelse, der stod intet i traktaten om hvordan man ville redde den ødelagte økonomi. Traktaten indeholdte kun hævngerrige, egoistiske tiltag, alt dette var med til Europas krise som begyndte i 20'erne og toppede i 30'erne. Europa var ikke i stand til at forsøge sig selv efter krisen, uligheden i befolkningen var ufattelig, levefoden ville falde drastisk. Den grove behandling af tyskland og de høje krav, kan ses som årsagen til 2.verdenskrigs udbrud. Da tyskland kun ville have hævn, efter de var blevet tvunget til at underskrive noget så grotesk.
 * //Konsekvenserne for Tyskland og det omliggende Europa//**

Af Anna & Freja

//**Kilder:**//

//Bøger://

//- Mellemkrigstiden og 2.verdenskrig 1919-1945 - belyst ved kilder, af Johan Bender og Hans Kurt Gade, Munksgaard, 1. udgave, 7.oplag 1995// //- Den store krig - europæernes første verdenskrig, af Nils Arne Sørensen, Gads forlag, 1.udgave, 2.oplag 2008// //- Første verdenskrig krig, af H.P. Willmott - på dansk Ole Ventegodt, JP / Politikens forlagshus, dansk 1.udgave, 1.oplag 2004//

- [] - Billede af Versailles-traktaten

- []

- []

Citat: ”Den store krig”, af Nils Arne Sørensen, s. 302. Mellemkrigsriden og 2.verdenskrig 1919-1945 – belyst ved kilder, af Johan Bender og Hans Kurt Gade. - John Maynard Keynes: Freden og dens økonomiske følger, s. 16