Velfærdsstat,+Skøns-+og+Rettighedsprincippet

include component="pageList" hideInternal="true" limit="10"

Indledning:
Retsprincip vil sige, at reglerne bygger på entydige kriterier, hvor afgørelserne kan trækkes ud af reglernes formulering. Modsat betyder skønsprincip, at reglerne ikke er entydig. Det vil sige, at der kan trækkes vurderinger ind i afgørelsen, som ikke står i reglerne.

Fra starten 1890'erne gennemførte en række borgerlige regeringer nye socialpolitiske tiltag, som fx sygeforsikring og loven om alderdomsunderstøttelse. Disse tiltag var de første store skridt til vejen med den moderne velfærdsstat og sociale sikring. Disse tiltag var dog ikke rettede mod alle i samfundet, og da loven om alderdomsunderstøttelse blev indført var det et skønsprincip og derfor ikke en borgerlig rettighed for alle. Efter første verdenskrig skete der dog store samfundsændringer, og i mellemkrigstiden blev der yderligere indført nye sociale tiltag i retning mod den moderne velfærdsstat, fx aldersrente loven af 1922. Det gamle skønsprincip var blev erstattet af et retsprincip. Socialreformen af 1933 fortsatte yderligere udviklingen af retsprincippet, hvilket var revolutionerende i det ellers kriseramte Danmark. Da folkepensionen i 1956 blev indført var de tidligere skønsprincipper fjern fortid, og en moderne velfærdsstat var blevet til en realitet.

**1891 - alderdomsforsørgelse:**
Den 9 april. 1891 skete der er vigtig begivenhed i den danske velfærds historie – loven om alderdomsunderstøttelse til værdigt trængende. Indtil denne lov trådte i kræft var det nemlig bestemt ud fra grundloven af 1849, at personer der ikke kunne forsørge sig selv kunne modtage fattighjælp. Betingelsen for at modtage denne fattighjælp var, at de understøttede mistede stort set alle former for rettigheder som fx stemmeretten. Indførslen af lovgivning om alderdomsforsørgelse betød nu at alle ”værdige” indbyggere over 60 år, havde mulighed for at få alderdomsforsøgelse uden at miste borgerrettigheder. Udtrykket ”værdigt trængende” indebærer følgende:
 * Personen ikke var fundet skyldig i en, i den offentlige mening, vanærende handling.
 * Personen ikke ved ’uordentlig og ødselt levned’ havde bragt sig i nød
 * Personen ikke var blevet taget i ’løsgængeri eller betleri’
 * Personen ikke havde modtaget fattighjælp inden for seneste 10 år

Loven var altså en skønssag som blev bedømt ud fra den pågældende persons ”historie”, hvilket til dels betød at nogle af dem som i virkeligheden trængte understøttelsen ikke havde mulighed for at modtage den. Dog var lovgivningen stadigvæk en vigtig brik i den danske velfærdshistorie, da den var den første lov som tilbød understøttelse uden frafald af borgerrettigheder. Lovgivningen bliver endda af nogle betragtet, som grundstenen i den danske velfærdsmodel.

**1922 – Aldersrenteloven:**
I 1922 skete der endnu en vigtig ændring i den danske velfærds historie – aldersrenteloven. Aldersrenteloven afløste loven om alderdomsforsørgelsen af 1891. Loven betød at ALLE folk over 65 år, under en bestemt indtægtsgrænse, nu havde retskrav på at modtage en beskeden aldersrente fra staten. Aldersrenteloven var derfor en skelsættende begivenhed i den danske velfærdsmodel, da alderdomsunderstøttelsens almissepræg blev udskiftet af et retsprincip. Aldersrenteloven var også skelsættende, da den i modsætning til alderdomsforsørgelsen ikke var finansieret af tvungne arbejdsmarkedsbidrag, men derimod af skatterne. Aldersrente var altså i flere henseender skelsættende i den danske velfærds historie, da den bl.a. var det første skridt i retning mod retsprincippet.


 * 1933 - Steinckes socialreform: **

I 1933 blev der foretaget en omfattende socialreform af den socialistiske regering, med K.K. Steincke i spidsen. Reformen gik ud på at skabe ensartede ydelser og på den måde afskaffe almisseprincippet, som havde været dominerende før. Reformen var skelsættende da partierne blev enige ind over midten og selve forliget blev kaldt //Kanslergadeforliget.//

Det blev under denne reform bestemt, at ansvaret for fattighjælp blev flyttet fra kommunerne til staten. Dermed var det statens opgave, som velfærdsstat, at sørge for borgerne. Denne nu fastlagte lovgivning indebar bl.a. arbejdsanvisning, arbejdsløshedsforsikring, offentlig forsorg og arbejdsulykkesforsikring. Med disse lovgivninger var borgerne retsmæssigt sikret overfor eventuelle ulykker.


 * 1956 - Folkepensionen: **

Da folkepensionen blev indført i 1956, lagde man for alvor de gamle skønsprincipper bag sig, og denne folkepension omfattede at alle ældre borgere over 67, var berettiget denne forsørgelse uanset økonomiske forhold. Selve beløbet var ikke stort, men det var det symbolske i en sådan ordning, som havde stor principiel betydning fremover i forhold til velfærdsstaten. Dette blev finansieret over skatten og var derfor en socialpolitisk revolution, da alle borgere dermed støttede op om hinanden.


 * //Relevante problemstillinger://**


 * Hvilken udvikling er der sket i det danske velfærdssamfund siden Grundlovens indførsel i 1849?
 * Hvilken betydning har skiftet fra skønsprincipper til rettighedsprincipper haft for den danske velfærdsmodel?
 * Hvilke love/ændringer har haft størst betydning for udviklingen af den danske velfærdsmodel?

//**Relevante kilder:**//

__//Bøger://__
 * Plovsing, Jan: //Socialpolitik.// Handelshøjskolens forlag. 1990.
 * Red. Andersen, Lars m.fl: //Fra verdenskrig til velfærd.// Fokus - kernestof i historie 3. 2008.
 * Bømler, Tina: //Fra socialstat til kontrolstat.// Hans Reitzels Forlag. 2011.
 * Red af. Ploug, Niels mfl: //Den danske velfærdsstats historie.// Socialforsknings institutet. 2004.

//__Internettet:__//


 * http://www.denstoredanske.dk/Samfund,_jura_og_politik/Samfund/Offentlig_social_forsorg/folkepension
 * []